Právo pre ROPO a obce / Ročník 2021 / Vydanie 7-8/2021
Delimitačné protokoly z roku 1991
 Publikované:  2. 8. 2021           ■ Autor/i:   doc. JUDr. Jozef Tekeli, PhD.       
 URL článku:  https://www.ropoaobce.sk/sk/casopis/pravo-pre-ropo-a-obce/delimitacne-protokoly-z-roku-1991.m-2927.html

Ani po vyše tridsiatich rokoch od nahradenia sústavy miestnych národných výborov obcami sa obce nedokázali vyrovnať s majetkovoprávnym usporiadaním vlastníctva, ktoré na ne malo prejsť zo štátu. O odovzdávanom majetku sa spisovali tzv. delimitačné protokoly, spravidla vydávané okresnými národnými výbormi v likvidácii. Obsahom delimitačných protokolov bol nehnuteľný majetok, konkrétne parcely a stavby v katastrálnom území danej obce, najčastejšie parcely registra „E“, ale aj registra „C“.

Zďaleka však nie všetok majetok spísaný v delimitačných protokoloch bol štátom riadne vyrovnaný. Podľa súčasných údajov z katastrálneho portálu mnohé parcely obsiahnuté v delimitačných protokoloch majú známych vlastníkov - zväčša ide o fyzické osoby, pri niektorých parcelách vlastník nie je známy a niektoré (ide o niektoré parcely registra "C") nemajú založený list vlastníctva.
Príspevok zrozumiteľným spôsobom vysvetľuje čitateľom povahu a účinky tzv. delimitačných protokolov. Zároveň objasňuje, či je delimitačný protokol dokladom, ktorý by bol spôsobilou verejnou listinou pre vykonanie zmeny údajov v katastri nehnuteľností, t.j. či na základe predloženého delimitačného protokolu môže dôjsť k zápisu vlastníckeho práva k parcelám bez založenia listu vlastníctva v prospech určitej obce.
Prechod majetku štátu na obec
Podľa § 1 ods. 2 zákona č. 138/1991 Zb. o majetku obcí v z. n. p. (ďalej len "zákon o majetku obcí")  majetok obce tvoria nehnuteľné veci a hnuteľné veci vrátane finančných prostriedkov, ako aj pohľadávky a iné majetkové práva, ktoré sú vo vlastníctve obce podľa tohto zákona alebo ktoré nadobudne obec do vlastníctva prechodom z majetku Slovenskej republiky na základe tohto zákona alebo osobitného predpisu, alebo vlastnou činnosťou .
Účelom prijatia zákona o majetku obcí bolo predovšetkým ustanoviť, ktoré veci z majetku Slovenskej republiky prechádzajú do vlastníctva obcí, ale tiež upraviť majetkové postavenie a hospodárenie obcí. Podľa § 2 ods. 1 zákona o majetku obcí:

„Do vlastníctva obcí prechádzajú z majetku Slovenskej republiky veci, okrem hnuteľností patriacich orgánom miestnej štátnej správy, ku ktorým patrilo ku dňu účinnosti osobitného predpisu právo hospodárenia národným výborom, na území ktorých sa nachádzajú.“Ustanovenie § 2d ods. 1 zákona o majetku obcí stanovuje:

„Do vlastníctva obcí prechádzajú z majetku Slovenskej republiky pozemky pod stavbami vo vlastníctve obce, ktoré prešli do vlastníctva obce podľa § 2 až 2c, vrátane priľahlej plochy, ktorá svojím umiestnením a využitím tvorí neoddeliteľný celok so stavbou.“
Východiskom pri prechode majetku na obec boli tieto skutočnosti:
 - existencia  práva hospodárenia  národného výboru ktoréhokoľvek stupňa k veci, prípadne spätosť pozemku s majetkom, ku ktorému mal národný výbor právo hospodárenia; 
 -  územie obce , v ktorej sa vec nachádzala; 
 - skutočnosť, že  vec patrila do majetku štátu . 
Pokiaľ ide o "právo hospodárenia", toto právo predstavovalo osobitný právny inštitút, ktorý v sebe zahŕňal súhrn práv a povinností pri nakladaní s určitým druhom majetku - v tomto prípade s majetkom štátu.
"Právo hospodárenia"  je pojem, ktorý sa vyskytoval predovšetkým v zákone č. 109/1964 Zb. Hospodársky zákonník v z. n. p. (ďalej len "Hospodársky zákonník") a tiež vo vyhláške Federálneho ministerstva financií č. 119/1988 Zb. o hospodárení s národným majetkom v z. n. p. (ďalej len ako "vyhláška").
Ako vyplýva z § 9a Hospodárskeho zákonníka, tzv. "právo hospodárenia" nemožno stotožňovať s vlastníckym právom, resp. Hospodársky zákonník vyslovene rozlišuje tieto typy práva a tzv. "právo hospodárenia" ani neodvodzuje od vlastníckeho práva.
Podľa § 4 ods. 1 prvej vety vyhlášky  právo hospodárenia s vecami, ktoré sú súčasťou národného majetku (ďalej len "národný majetok"), patrí tej organizácii, ktorá je poverená úlohami, na plnenie ktorých národný majetok slúži, pokiaľ nie je touto vyhláškou alebo osobitným predpisom ustanovené inak.
Vyhláška odkazuje na niekoľko osobitných predpisov, okrem iného aj na zákon č. 135/1961 Zb. o pozemných komunikáciách (cestný zákon) v úplnom znení vyhlásenom pod č. 55/1984 Zb. Tento zákon s účinnosťou v čase účinnosti vyhlášky sa však nijakým spôsobom nedotýka tzv. "hospodárenia s vecami". Upravuje predovšetkým štátnu správu vo veciach pozemných komunikácií, ktorú vykonávajú cestné správne orgány, ktorými boli podľa vtedy účinného zákona Federálne ministerstvo dopravy, ústredné orgány štátnej správy vo veciach dopravy republík a opäť len vyššie uvedené národné výbory všetkých stupňov.
Ustanovenie § 4 ods. 2 druhej vety vyhlášky stanovovalo, že  národné výbory, prípadne organizácie nimi riadené alebo spravované, majú právo hospodárenia s nehnuteľným národným majetkom, ktorý neslúži na plnenie ich úloh, pri ktorom však spoločenský záujem vyžaduje, aby zostal v celospoločenskom vlastníctve pre budúce úlohy.
Z delimitačného protokolu vyplynulo, že parcely, ktoré sa týmto delimitačným protokolom odovzdávali, sú nehnuteľnosti rôzneho charakteru, zväčša však ide o pozemky pod miestnymi komunikáciami, verejnými budovami, prípadne lúky, orné pôdy, pozemok pod cintorínom, materskou školou a pod. Ide o parcely, ktoré podľa všetkého slúžili na verejné účely, resp. ktoré sa nachádzali pod budovami a zariadeniami slúžiacimi na plnenie úloh štátnych orgánov (cintorín, materská škola, miestne komunikácie, atď.).
Podľa § 19 zákona č. 69/1967 Zb. o národných výboroch v znení účinnom do 23.11.1990 (ďalej len "zákon o národných výboroch"):  "Národné výbory podľa osobitných predpisov vykonávajú štátnu správu najmä na úseku utvárania a ochrany podmienok zdravého spôsobu života a práce, oblastného plánovania, územného plánovania a stavebného poriadku, pracovných síl, ochrany prírody a kultúrnych pamiatok, ochrany a využívania nerastného bohatstva, poľnohospodárstva, lesného a vodného hospodárstva, energetiky, hospodárenia s bytmi a s nebytovými priestormi, financií a správy a ochrany národného majetku, zásobovania, obchodu, verejného a závodného stravovania a cestovného ruchu, služieb, dopravy a cestného hospodárstva, školstva, kultúry a informácií, zdravotníctva, sociálneho zabezpečenia, obrany štátu, ochrany verejného poriadku, požiarnej ochrany, všeobecnej vnútornej správy."
Podľa citovaných ustanovení sa preto javí ako nepochybné, že v prípade, že vlastníkom týchto pozemkov a budov bol štát,  miestne príslušný národný výbor mal k predmetným pozemkom a budovám (parcele) právo hospodárenia .
Delimitácia
Podľa § 6 písm. a) vyhlášky medzi základné povinnosti organizácií pri hospodárení s národným majetkom patrila, okrem iného, aj povinnosť  národný majetok zistiť, spísať, oceniť, pokiaľ nie je ustanovené inak, a viesť v predpísanej evidencii podľa osobitných predpisov.
Možno predpokladať, že zoznam majetku uvedený v delimitačnom protokole vychádzal práve zo spomínanej evidencie vedenej národným výborom. Nemožno sa však na túto skutočnosť jednoznačne spoliehať, pretože zákon o majetku obcí neprikazoval vyhotoviteľom protokolov vychádzať výlučne z "osobitných evidencií národných výborov" (zákon o majetku obcí spomína iba účtovnú evidenciu).
S pojmom "delimitačný protokol", resp. "delimitácia" narábajú mnohé štátne orgány v rámci plnení svojich kompetencií, a to aj napriek skutočnosti, že žiadny v súčasnosti účinný právny predpis tento pojem legálne nedefinuje.
V súčasnosti sa pojem "delimitácia" používa najčastejšie v súvislosti s delimitáciou správy ako prevod správy k pozemkom vo vlastníctve štátu, prípadne postup, ktorým sa zosúlaďuje evidencia správy pozemkov - správcov pozemkov, vyplývajúca z právnych predpisov a druhov pozemkov. Delimitačnými protokolmi rieši napríklad Slovenský pozemkový fond zmenu správy k pozemkom - nehnuteľnostiam vo vlastníctve štátu podľa druhov pozemkov a platných právnych predpisov. Delimitačnými protokolmi je riešený aj prevod správy k pozemkom medzi Ministerstvom hospodárstva SR a Slovenským pozemkovým fondom podľa ustanovenia § 34a zákona č. 229/1991 Zb. o úprave vlastníckych vzťahov k pôde a inému poľnohospodárskemu majetku v z. n. p., a v súlade s ustanovením § 47c zákona č. 92/1991 Zb. o podmienkach prevodu majetku štátu na iné osoby v z. n. p. v prípade, ak sú poľnohospodárske pozemky vo vlastníctve SR po zrušenom štátnom podniku evidované v katastri nehnuteľností na liste vlastníctva neexistujúceho subjektu.
V súvislosti s delimitačnými protokolmi, ktoré vznikali pri prevode majetku štátu na obce, treba zdôrazniť, že zákon o majetku obcí vyslovene hovorí o zostavení "protokolu", nie "delimitačného protokolu".
Podľa § 14 ods. 1 prvej vety zákona o majetku obcí platí:

„O prechode vlastníctva vecí, postúpení majetkových práv a záväzkov sú povinné spísať odovzdávajúce a nadobúdajúce právnické osoby písomné protokoly.“V zmysle § 14 ods. 2 zákona o majetku obcí:

„Zápis prechodu vlastníckeho práva štátu na obec vykonajú príslušné strediská geodézie na základe zoznamov potvrdených orgánom miestnej štátnej správy a obecným zastupiteľstvom.“Javí sa, že pojem "delimitačný protokol" bol zavedený len v dôsledku akéhosi zvyku bežného zaužívania pojmu delimitácia, obsah ktorého sa rokmi a predovšetkým zmenou spoločenských režimov a zmenou právnej úpravy značne menil a vyvíjal, keďže prísne dodržiavajúc dikciu zákona by tieto dokumenty mali mať označenie iba "protokol".
Podľa § 14d ods. 1 zákona o majetku obcí:

„Správca majetku Slovenskej republiky, ktorý mal do dňa prechodu majetku podľa § 2d ods. 1 a 2 tento majetok v správe, spíše písomný protokol s príslušnou obcou o odovzdaní tohto majetku najneskôr do dvoch mesiacov odo dňa prechodu majetku Slovenskej republiky podľa tohto zákona. Protokol obsahuje presné vymedzenie a hodnotu odovzdávaného majetku vedenú v účtovníctve podľa osobitného zákona, súvisiace majetkové práva a záväzky ku dňu prechodu majetku Slovenskej republiky na obec a údaje katastra nehnuteľností podľa osobitného predpisu. Protokol podpisuje štatutárny orgán obce a štatutárny orgán správcu majetku Slovenskej republiky, ktorý mal v správe majetok Slovenskej republiky, ktorého vlastníctvo prechádza podľa tohto zákona na obec.“Podľa § 14d ods. 3 tohto zákona:

„Obce sú povinné do šiestich mesiacov odo dňa nadobudnutia majetku Slovenskej republiky podľa § 2d podať na príslušnom katastri nehnuteľností návrh na zápis vlastníckeho práva k tomuto majetku podľa osobitného predpisu.“Podľa § 14d ods. 4 tohto zákona majetok Slovenskej republiky uvedený v § 2d ods. 1 a 2 prechádza do vlastníctva obcí 1. júla 2009.
______________________________
Z judikatúry:
Uznesenie Krajského súdu v Prešove, sp. zn. 3 Co 377/2005: "Veci a majetkové práva nadobúda obec dňom účinnosti tohto zákona (§ 2 ods. 7 zákona o majetku obcí), a to dňom 1. mája 1991."
______________________________
Na základe vyššie citovaných ustanovení zákona o majetku obcí je zrejmé, že  majetok štátu prešiel na obce priamo na základe zákona (dňom účinnosti zákona , resp. dňom účinnosti konkrétneho ustanovenia).  Delimitačný protokol nezakladá prevod alebo prechod vlastníckeho práva na obce.  Delimitačný protokol len sumarizuje objem vecí, ktoré patrili do súpisu majetku štátu, a ktorých vlastníkom sa už obec stala priamo účinnosťou zákona.
Delimitácia v kontexte prevodu vlastníctva majetku štátu na obce nie je samostatnou skutočnosťou alebo konaním orgánu verejnej moci s konštitutívnymi účinkami. Zostáva tiež otázne, či vôbec možno v súvislosti s prechodom vlastníctva majetku štátu na obec hovoriť o tzv. "delimitácii", ktorá vzhľadom na iné právne predpisy nadobúda úplne iný význam vzťahujúci sa skôr na správu majetku štátu, resp. prevod takejto správy.
Delimitačný protokol (správne protokol) mal v prípade prechodu majetku do vlastníctva obcí len zjednodušiť zápis vlastníckych práv do katastra nehnuteľností.
Záznam v katastri
Podľa § 34 ods. 1 zákona č. 162/1995 Z.z. o katastri nehnuteľností a o zápise vlastníckych a iných práv k nehnuteľnostiam (katastrálny zákon) v z. n. p. (ďalej len "katastrálny zákon"):

„Práva k nehnuteľnostiam uvedené v § 1 ods. 1, ktoré vznikli, zmenili sa alebo zanikli zo zákona, rozhodnutím štátneho orgánu, príklepom licitátora na verejnej dražbe, vydržaním, prírastkom a spracovaním, práva k nehnuteľnostiam osvedčené notárom, ako aj práva k nehnuteľnostiam vyplývajúce z nájomných zmlúv, zo zmlúv o prevode správy majetku štátu alebo z iných skutočností svedčiacich o zverení správy majetku obce alebo správy majetku vyššieho územného celku sa do katastra zapisujú záznamom, a to na základe verejných listín a iných listín. Záznamom sa zapisuje i zmena poradia záložných práv z dohody záložných veriteľov o poradí ich záložných práv rozhodujúcom na ich uspokojenie.“Podľa § 35 ods. 2 písm. a) a b) katastrálneho zákona:

„Prílohou návrhu na vykonanie záznamu je
a)  verejná listina alebo iná listina, ktorá potvrdzuje právo k nehnuteľnosti; ak ide o zápis záložného práva, ktoré vzniká zo zákona, listinu preukazujúcu existenciu pohľadávky nie je potrebné prikladať,
b)  identifikácia parciel, ak vlastnícke právo k nehnuteľnosti nie je zapísané v liste vlastníctva, ...“Verejná listina je listina, na ktorej je odtlačok pečiatky slovenského orgánu verejnej správy (úradu) alebo úradnej osoby a podpis úradnej osoby. Verejnou listinou je nielen listina, ktorú vyhotovil slovenský orgán verejnej správy, ale aj listina, ktorú takýto orgán len potvrdil.
Podľa § 36a ods. 1 katastrálneho zákona,  ak je vlastnícke právo k nehnuteľnosti zapísané na liste vlastníctva a na vykonanie záznamu je predložená ďalšia verejná listina alebo iná listina, ktorá nevychádza z údajov katastra, okresný úrad nevykoná záznam a túto skutočnosť oznámi tomu, kto ju predložil, a tomu, v koho prospech právo k nehnuteľnosti svedčí podľa listiny.
______________________________
Z judikatúry:
Rozsudok Najvyššieho súdu SR, sp. zn. 3 Sžr 35/2016: "Ak listina predložená na vykonanie záznamu nevychádza z údajov katastra, nemožno ju v záujme zachovania materiálnej publicity katastra a ochrany zapísaného vlastníka do katastra zapísať."
______________________________
V prípade parciel registra "C" alebo registra "E", ku ktorým je evidované vlastnícke právo fyzických osôb alebo iných právnických osôb, kataster nemôže na základe predloženého delimitačného protokolu ako verejnej listiny zapísať vlastnícke právo obce k týmto parcelám, keďže údaje delimitačného protokolu nevychádzajú z údajov vedených katastrom.
V prípade zápisu vlastníckeho práva k parcelám, ku ktorým nie je založený list vlastníctva, sa vyžaduje podľa § 35 katastrálneho zákona tzv. "identifikácia parciel". Identifikáciou parciel sa v podstate prekryje katastrálna mapa, ktorá zobrazuje parcely registra "C" s mapou určeného operátu, v ktorej sú zobrazené tzv. pôvodné pozemky registra "E". Týmto postupom sa zisťuje právny stav, a teda geodet ním určí vlastníkov parciel podľa aktuálneho stavu registra "E".  Ak by identifikáciou bolo zistené, že parcely bez založeného listu vlastníctva sú vo vlastníctve iných, či už fyzických alebo právnických osôb, okresný úrad vlastnícke právo obce k týmto parcelám zapísať záznamom nemôže.
Predložením samotného delimitačného protokolu príslušný okresný úrad nemôže vykonať záznam do katastra nehnuteľností v časti, ktorá je nesúladná s údajmi v katastri.
Zápis vlastníckeho práva
Podľa § 70 ods. 1 katastrálneho zákona  údaje katastra uvedené v § 7 sú hodnoverné, ak sa nepreukáže opak . Na základe tohto ustanovenia sa uplatňuje zásada, že kedykoľvek môže dôjsť aj k zmene údajov zapísaných v katastri nehnuteľností, ak je osoba schopná preukázať nadobudnutie vlastníctva relevantnými listinami.
V každom individuálnom prípade vzniká potenciálna otázka, či parcely, ktoré sa nachádzajú v zozname delimitačného protokolu, nemohli predsa len patriť do majetku štátu  (najčastejšie z dôvodu, že na mnohých parcelách zo zoznamu sa nachádzajú miestne komunikácie alebo iné verejnoprospešné stavby).
Od roku 1948 sa pri realizácii ciest vzhľadom na vtedajší politický režim a filozofiu súvisiacu s osobným vlastníctvom často nedbalo na vyriešenie vlastníckych vzťahov k pozemkom pod cestami. Cesty sa veľakrát stavali bez potreby dohody s vlastníkmi, bez odkúpenia pozemkov či vyvlastnenia. Dokonca aj v prípadoch, keď dochádzalo k vyvlastneniu, tieto právne úkony boli veľmi nedokonalé a výsledkom boli jednoduché dohody s vtedajšími vlastníkmi bez toho, aby sa na parcely pod cestami zakladali listy vlastníctva.
Nie je preto vylúčené, že vlastnícke práva k pozemkom pod miestnymi komunikáciami boli niekedy v minulosti predmetom vyrovnania medzi vlastníkom (vlastníkmi) a štátom, resp. že tieto parcely boli predmetom vyvlastnenia , čo by vysvetľovalo, prečo sa parcely ocitli na delimitačnom protokole, prostredníctvom ktorého malo dôjsť k zápisu vlastníckeho práva obce do katastra nehnuteľností.
Vzhľadom na uvedené, pokiaľ obec aktuálne nemá vo svojich novších archívoch žiadny dokument preukazujúci takúto skutočnosť,  je vhodné obrátiť sa so žiadosťou aj na Štátny archív, či tento nedisponuje obdobným dokumentom .
V prípade existencie takého dokladu by ale vznikol spor o vlastnícke právo k nehnuteľnosti (keďže údaje aktuálne zapísané v katastri nehnuteľností sú v rozpore s takouto listinou), ktorý nie je spôsobilý vyriešiť príslušný okresný úrad. Takýto spor je oprávnený riešiť iba súd v civilnom sporovom konaní (napr. rozsudok Najvyššieho súdu SR, sp. zn. 3 Sžr 35/2016).
V opačnom prípade treba vychádzať z predpokladu, že predmetné parcely, na ktorých sa nachádzajú miestne komunikácie, nikdy neboli vo vlastníctve štátu, a preto neprešlo vlastníctvo k nim na obec tak, ako to predpokladal zákon o majetku obcí. Ani skutočnosť, že sa parcely ocitli na zozname majetku v delimitačnom protokole, nemení nič na tejto skutočnosti. Takéto parcely nemali byť zahrnuté do zoznamu, resp. boli zahrnuté do zoznamu na základe chyby spočívajúcej v nesprávnej evidencii, v nesprávnej interpretácii zákona, resp. v dôsledku inej chyby spočívajúcej v ľudskom faktore.